Не Пора!

«Не пора́»— вірш українського письменника Івана Франка циклу «Україна» зі збірки «З вершин і низин» редакції 1893/1897 року. Свого часу, разом ще з кількома віршами циклу, був заборонений за польського панування та правління Російської імперії. Був одним з найпопулярніших українських гімнів початку XX ст.

Написання
Поезію вперше надруковано в журналі Світ» у 1881 році. Невдовзі, під назвою «Національний гімн», видано в друкарні Шмапера (Лейпциг, 1897). В листопаді 1901 у Львові на студентському віче вірш уперше пролунав як гімн та Денис Січинський поклав твір на музику. Після цього «Не пора» виконувався як національний славень поряд з «Ще не вмерла Україна». Згодом вірш увійшов до Січового співаника (1921), та у 1926 році його затвердили як гімн Української Держави.

Зміст
Змістовно вірш адресований українцям Сходу і Заходу, що були поділеними між російськими та австро-угорськими окупантами і закликав врешті усвідомити, що найвищою потребою кожного українця є об’єднання усіх навколо великої ідеї визволення та незалежності України. Велетенську формаційну та мобілізуючу силу цього, на перший погляд простого вірша, відзначив Федір Погребенник: «...такого сильного, могутнього революційного слова, сповненого віри у визволення народу, такого відчайдушного заклику до боротьби за святі ідеали українська поезія до Франка не знала».

Для західних русинів-українців заслуга Франка, і зокрема цього вірша, також полягала в усвідомленні соборності великої української нації від Карпат і до Кавказу. В «Одвертому листі до галицької української молоді» Іван Франко писав: «Ми мусимо навчитися чути себе українцями – не галицькими, не буковинськими, а українцями без офіціальних кордонів».

Література

 * «Січовий співаник» 1921, упорядник Кирило Трильовський. Друкарня «Адрія», Відень.
 * Hans Koch. «Die Ukrainische Lyrik. 1840–1940», Wiesbaden, 1955

Посилання

 * | Ланка на пісню у виконанні хору "Гомін"